‫לא רע.‬
‫השינוי הזה התאפשר הודות לכך ‬ ‫שכפר קאנה שכר את הסמוראים.‬
‫לכן אני רוצה לבקר אותם ‬ ‫ולהודות להם באופן אישי.‬
‫כרצונך.‬
‫אבל תאונה מצערת עלולה לקרות.‬
‫למה היא משבחת כל כך את האדם שחטף אותה?‬
‫אני מעריצה את הקיסר.‬
‫באמת אכפת לה ממנו.‬
‫זה כל מה שיש לך לומר, ‬ ‫אחרי שניסית להשתלט על הבירה לבדך?‬
‫כן. ישנם דברים ‬ ‫שהחרב שלי לא יכולה לחתוך.‬
‫סנסיי, ציפית ממך ליותר.‬
‫- מבוסס על הסיפור ״שבעת הסמוראים״‬ ‫מאת אקירה קורוסאווה -‬
‫- פרק 22: הפילוג -‬
‫קצושירו!‬
‫חכה בבקשה, קצושירו!‬
‫תראה מה עשית, קמביי.‬
‫הייתי אומר שזו אשמת שניכם.‬
‫אתה סמוראי ותיק, אבל קצונוג׳י עוד חובבן.‬
‫ואל תשכח גם את החובבן הזה.‬
‫עזוב אותי במנוחה!‬
‫הייתי בטוח שאתה תהיה הראשון שייכנע.‬
‫לא רציתי להיות כמוהו.‬
‫מה נעשה עם קצונוג׳י?‬
‫זה תלוי בו.‬ ‫-זה מרושע!‬
‫אני אקח כוס.‬
‫בוא נלך להתנצל בפניו.‬
‫אין צורך.‬
‫קצושירו!‬
‫ישנן סיבות אחרות להילחם. ‬ ‫הקרב בכפר קאנה תם.‬
‫אתה ממשיך לשדה קרב אחר?‬
‫אני סמוראי.‬
‫למה שלא תבואי אתי?‬
‫איני זקוק יותר לטיהור.‬
‫מה זה? מה אתה רואה?‬
‫קיוזו?‬
‫יוקינו.‬
‫בואי הנה.‬
‫זה חמים, נכון?‬
‫כן, זה מזכיר לי את אימא שלי.‬
‫את רוצה להציל אותו, נכון?‬
‫זו אשמתי.‬
‫אל תחמיאי לעצמך כל כך.‬
‫להחמיא לעצמי?‬
‫הוא בחר לשאת חרב מרצונו החופשי.‬
‫ברור, כל האנשים שהצלת ותושבי הכפר...‬
‫עדיין יש המון עניינים לסדר,‬ ‫אבל המלחמה הסתיימה, נכון?‬
‫כן.‬ ‫-אז אין יותר סיבה לדאגה.‬
‫עלייך לוודא שאת מאושרת.‬ ‫-אבל...‬
‫מספיק, את לחוצה מדי.‬
‫לא באת לפה בגלל שאת דואגת לו, נכון?‬
‫התליון לעולם לא משקר.‬
‫את עדיין צעירה!‬
‫נשים צריכות להיות כנות בנוגע לרגשות שלהן.‬
‫בואי אתי. אני רוצה להראות לך איזה קימונו.‬
‫אבל...‬
‫הוא ייראה מדהים עלייך. אני גם אאפר אותך.‬
‫הקשבת לנו כל הזמן הזה?‬
‫לא.‬
‫התכוננו!‬
‫קיוזו?‬
‫ארור אתה!‬ ‫-רגע, הוא...‬
‫קיוזו!‬
‫הנה קיקוצ׳יו מגיע!‬
‫נראה לי שאיחרת קצת.‬
‫היי, זה אתה!‬
‫תודה שבאת.‬
‫הם ניסו להרוג אותך, אז הרגתי אותם.‬
‫זה נפלא! אז כן אכפת לך ‬ ‫מכפר קאנה, אחרי הכול.‬
‫שלא תטעו.‬
‫אני רק ממתין לסיום המשימה.‬
‫הוא כזה לא חברותי!‬
‫היזהרו. כל זה מגיע מאוקיו.‬
‫תראו מי פה! ההוא ממחסן האורז.‬
‫מנהיג השודדים, טנומו קוביקאווה, מדבר.‬
‫אתה יכול לקחת את כולם לכפר שכן?‬
‫כרצונך, קיסר.‬
‫אבל אם יורשה לי לציין, כבר אספנו את האורז‬
‫מכל הכפרים בסביבה.‬
‫אני יודע, אבל הם מחביאים עוד אורז איפשהו.‬
‫אני מכיר אותם כמו את כף ידי. סמוך עליי.‬
‫אתה צודק, אני מודע לכך.‬
‫עם זאת, עלינו להניח לאיכרים לנפשם ‬ ‫כדי שהם יוכלו לחיות.‬
‫מי האדון שלך?‬
‫אתה, אמאנושי הנכבד.‬
‫ואתה הסמוראי שמשרת אותי.‬
‫התפקיד שלך הוא לעשות מה שאני אומר לך.‬
‫כן, אדוני.‬
‫מעולה.‬
‫אני אוהב לחלק פקודות לשודדים.‬
‫אני רוצה לעשות זאת לעד.‬ ‫-כמובן.‬
‫אני צריך עוד דבר אחד.‬
‫אני לא השיבוט היחיד ‬ ‫שנשלח לחיות במקום נחות, נכון?‬
‫נכון מאוד, אדוני.‬
‫איפה הם? בטח יש לך רישום כלשהו.‬
‫כמובן.‬
‫אתה תמיד אוכל כל כך לאט?‬
‫עוד מעט יגיע הזמן לארוחת צהריים!‬
‫זו הסיבה שאתה כזה שמן!‬
‫אתה יכול ללמוד דבר או שניים מהאיכרים.‬
‫טיפש אחד.‬
‫לא קל לאכול את הארוחה הבאה לפני שאתה רעב.‬
‫סתום כבר!‬
‫אתה לא תקבל עוד!‬ ‫-מספיק, קיקוצ׳יו.‬
‫כן, אבל...‬
‫מה אוקיו מתכנן לעשות הלאה?‬
‫הוא שחרר אותך ואת הנשים אל מול כולם‬
‫כי זו הדרך שלו לתמרן את העולם.‬
‫לתמרן?‬
‫בדיוק. הסוחרים יודעים לקרוא את ‬ ‫השקרים והאמיתות אחד של השני.‬
‫הוא שיחק את תפקיד האיש הטוב בקוגאקיו‬ ‫כדי שאנשים יאמינו בו.‬
‫מאחורי הקלעים, הוא רומס ‬ ‫את כל מי שעומד בדרכו.‬
‫כל מה שהוא סיפר לך שם היה שקר מוחלט.‬
‫אני מכיר מישהו כזה! הוא יספר סיפורים ‬ ‫כדי לנצח בקרב. זה עושה אותו חזק!‬
‫אתה האויב המושבע שלי, ‬ ‫ג׳ורוביי מיטסוהארו צוקומוזאקה.‬
‫אני לימדתי אותו לשקר כדי להשיג את מבוקשו.‬
‫הוא מרגיש גאה להמשיך את דרכו של אביו.‬
‫יש לו תדמית של בחור טוב, ‬ ‫הוא מחלק אורז לכפריים.‬
‫האם הוא ישתמש בשודדים כדי להרוס את הכפרים?‬
‫העבודה עוד לא הושלמה.‬
‫כך נראה.‬
‫סליחה על שאתה נאלץ להמתין.‬
‫זה מביך. הרימו את הראש.‬
‫לכבוד הוא לנו שאתה מבקר.‬
‫תודה לך שבאת למקום כזה עלוב.‬
‫אל תדברו על עצמכם ככה.‬
‫בדיוק ראיתי את השודדים נשרפים.‬
‫אתם עשיתם את זה?‬ ‫-כן, אדוני!‬
‫בהוראת הקיסר הנכבד והנדיב שלנו,‬
‫התאספנו יחד כדי לגרש את השודדים.‬
‫כעת אנו יכולים לגדל את התבואה בשקט.‬
‫אנו אסירי תודה.‬
‫זה בטח היה קשה.‬
‫אני רוצה להאמין שאני מבין ‬ ‫איך זה, לחיות במקום כזה.‬
‫הבירה מעולם לא סייעה לכם ‬ ‫למרות שסבלתם מאוד.‬
‫השודדים עשו כאוות נפשם.‬
‫זה נורא. אני רוצה להתנצל בשם הבירה.‬
‫אין צורך בכך.‬
‫אנו אלו שצריכים להשפיל ראש בפניך.‬
‫הרימו את ראשיכם, בבקשה.‬
‫הבירה תגן עליכם מעתה והלאה.‬
‫השודדים עוד מסתובבים חופשי, ‬ ‫אבל אנחנו נעזור אחד לשני לשרוד.‬
‫בבקשה, החזיקו מעמד.‬
‫אנו נחיה את חיינו ללא כל שינוי.‬
‫תודה.‬
‫זה מה שנשאר מהאורז שהסתרנו מהשודדים.‬
‫אנו רוצים שתאכלו אותו. ‬ ‫קחו אותו אתכם, בבקשה.‬
‫אני לא מסוגל לראות את השודדים ‬ ‫לוקחים את האורז שלנו,‬
‫אבל אני אשמח לתת אותו לאמאנושי הנכבד.‬
‫תודה רבה לכולכם.‬
‫המלחמה תמה, וכעת יש מישהו שראוי לכס.‬
‫אני לא בטוח.‬
‫לא משנה מי נהפך לאמאנושי,‬
‫החיים שלנו לא ישתנו בכזאת קלות.‬ ‫-מה?‬
‫עשבים שוטים ימשיכו לגדול, ‬ ‫לא משנה כמה נדרוך עליהם.‬
‫ובדיוק כך, אנו נמשיך לעשות ‬ ‫את מה שעשינו מאז ומתמיד.‬
‫עכשיו כולם יתנו לנו את האורז ‬ ‫מרצונם החופשי.‬
‫זה היה קל, נכון?‬
‫הם לא יודעים שהשודדים נשלחו בידי הבירה.‬
‫גם אני לא הכרתי את התעלול הזה‬ ‫עד שאבא שלי אימץ אותי.‬
‫שרדתי המון מצבים של חיים או מוות בזכות זה.‬
‫האם הקיסר הקודם ראה אותי ‬ ‫שורד כך ממרום מושבו?‬
‫אני בטוח שהוא השגיח עליך.‬
‫הכול תלוי בניסוח, נכון?‬
‫אמאנושי נכבד, אפשר רגע אחד?‬
‫בטח, מה העניין?‬
‫משימת החיסול של קמביי שימאדה‬ ‫ואדון אימארו נכשלה.‬
‫הם כאלה עקשנים.‬
‫טוב, הבנתי. המשיכו במאמצים.‬
‫כן, אדוני.‬
‫האם סאנה מוכנה?‬
‫מיזוקי והאחרות עוזרות לה.‬
‫טוב.‬
‫אתה חושב שזה בסדר, לקחת אותה לכפר?‬
‫אחת, שתיים, שלוש, ארבע...‬ ‫-עבודה טובה!‬
‫אתה כזה מעצבן.‬ ‫-אני אחיך הגדול!‬
‫אחת, שתיים, שלוש, ארבע...‬
‫קיקונוג׳י, תראה!‬
‫זו סירה!‬ ‫-ראיתי!‬
‫בוקר טוב.‬
‫מומוטארו, זה אתה?‬
‫אתה...‬ ‫-ריקיצ׳י!‬
‫שלום, בוקר טוב.‬
‫שלום.‬
‫תראו מי פה.‬
‫חזרתי.‬
‫מומוטארו, איפה המזכרת שלי?‬
‫סליחה, שכחתי לגמרי!‬
‫אני אקח ממך את הגרוטאה הזאת.‬
‫ריקיצ׳י, הפצעים שלך החלימו?‬
‫אני בסדר גמור, קיקוצ׳יו.‬
‫תראו, זו החרב של גורוביי.‬
‫אני רוצה ללכת אתכם להציל את סאנה.‬
‫סאנה!‬
‫אל תפתח.‬
‫סאנה, זה אני, ריקיצ׳י! סאנה!‬
‫אני מצטערת, ריקיצ׳י. אני לא יכולה ‬ ‫להיות אשתך יותר.‬
‫שמעתי הכול! אבל עכשיו אנחנו פה, בחיים.‬
‫זה כל מה שחשוב. בואי נלך הביתה יחד.‬
‫אני לא יכולה.‬
‫בואי הביתה.‬
‫לא הצלחתי לעזור לקיסר כשהוא היה זקוק לי.‬
‫ובנוסף, גם הרגתי את הילד שלו.‬
‫את זוכרת את זה?‬
‫תני לי לשים את זה עלייך שוב.‬
‫לא. אני שייכת...‬
‫לא! את אשתי!‬
‫לא משנה מה תגידי, אני אקח אותך אתי הביתה!‬
‫אנחנו נכין מצבות!‬
‫בכפר, בשביל אמאנושי והילד.‬
‫אני אתפלל בשבילם יחד אתך.‬
‫זה מאוד כואב. באמת.‬
‫לעולם לא אשכח את ההלם.‬
‫זה לא מתאים לך.‬
‫לא יכולתי לחסל אותו.‬
‫הערצתה של סאנה לאמאנושי נשקפה מעיניה.‬
‫הבטתי בעיניה ולא יכולתי לעשות דבר.‬
‫אני עדיין חובבן.‬
‫אני מתגעגע לימים של פעם,‬
‫כשהחרבות היו הכול. ‬ ‫לא היה דבר שהן לא יכלו לחתוך.‬
‫דיבורים על העבר מראים כמה אני מתבגר.‬
‫עליי להתנצל בפניך על משהו.‬
‫הכפר נמצא בידיים טובות כשאתה כאן.‬
‫הם מסתדרים די טוב.‬
‫הם יבינו לבסוף.‬
‫נראה שזה מוקדם מדי בשביל קצושירו.‬
‫טיפשים!‬
‫היי, מה אתה עושה? זה כואב!‬
‫רגע! סנסיי כועס עלינו שבאנו הנה.‬
‫מעולם לא אמרת לנו לא לבוא!‬
‫אולי תפסיק להתייחס אלינו כמו אל טירונים?‬
‫כמי שהפסיד לבירה, ‬ ‫אין לך זכות לעשות לנו את זה!‬
‫האדם הזה יודע רק איך להפסיד בקרבות.‬
‫אתה לא חושב שכל המבוכה הזאת ‬ ‫הייתה נמנעת אם היינו שם?‬
‫למה התעקשת ללכת לבד?‬
‫למה לא בחרת במוות כשתפסו אותך?‬
‫זו לא דרכו של סמוראי.‬
‫מוות זה לא הכול.‬
‫המוות מציל את הכבוד!‬
‫אתה חושב שגופה מתה יכולה להציל חיים?‬
‫הייתי מציל אותם גם אם היית מת.‬
‫אם תמשיך כך, תמות לשווא.‬
‫אני לא מפחד מהמוות.‬
‫קצונוג׳י, הלכת רחוק מדי.‬
‫עכשיו אני מבין למה אתה תמיד בצד המפסיד.‬
‫בגלל שאתה לא סומך על בני בריתך.‬
‫בחרתי ללכת אחר האדם הלא נכון.‬
‫- בפרק הבא -‬
‫- פרק 23: השקרים -‬
‫- נתראה בפרק הבא! -‬